ADVERTIMENT: Aquest vídeo mostra contingut gràfic.
Massacres Policials
Les accions brutals de la policia no en són una excepció
ni culpa d'agents suposadament desprevinguts,
sinó més aviat l'exercici de la política de mort de l'Estat.
No és possible que hi hagi la policia
sense que hi hagi violència contra les poblacions racialitzades,
proletaritzades i marginades.
De la mateixa manera que no és possible que hi hagi un Estat
que no tingui les lleis escrites amb sang.
La policia existeix única i exclusivament per protegir la propietat privada.
No la «propietat privada», entre cometes,
de les persones que necessiten treballar per sobreviure,
perquè no tenen res:
telèfons mòbils, cases o qualsevol altre objecte
són pertinences personals.
Només és propietat privada mentre només uns quants en gaudeixen,
explotant milers de milions que es venen desesperadament com a mà d'obra.
Per sostenir-se,
aquesta dinàmica necessita mantenir una massa de persones
sota l'amenaça de la desocupació, la fam i la indigència,
empenyent els joves negres i pobres a la delinqüència,
utilitzats com a peons barats pels capos de la droga
i eliminats per la policia
com si no fossin més que objectes d'un sol ús.
El 28 d'octubre,
Rio de Janeiro va ser escenari de la massacre més gran
des del suposat final de la dictadura
i el començament de la redemocratització el 1985.
L'anomenada guerra contra les drogues va ser l'excusa utilitzada pel Batalló d'Operacions Policials Especials (BOPE)
per dur a terme una operació massiva que va acabar en una massacre
al Complexo do Alemão i Penha,
a la zona nord de Rio de Janeiro.
Oficialment, hi va haver una mica més de 60 morts
i 81 detinguts.
Tot i això, després de la batuda,
els residents van sortir a la recerca de familiars desapareguts
i van trobar els seus cossos abandonats al bosc.
Alguns estaven decapitats, altres apunyalats,
cosa que va revelar l'extrema crueltat i tortura duta a terme pel BOPE.
Segons alguns residents,
els joves assassinats s'havien rendit per ser arrestats,
però la policia va decidir exterminar-los de tota manera.
Fins ara, se sap que 121 persones van ser assassinades.
Aquesta xifra supera amb escreix la de l'última gran massacre a Rio de Janeiro,
que va tenir lloc el 6 de maig de 2021 a Jacarezinho
i va deixar almenys 29 morts.
El 31 de març de 2005
es va produir una altra massacre de proporcions similars
entre els municipis de Nova Iguaçu i Queimados,
a la Baixada Fluminense,
que es va saldar amb 29 morts i dos ferits.
Les massacres no són infreqüents
al territori dominat per l'estat de Rio de Janeiro,
sinó més aviat cícliques.
Des de la massacre d'Acari, el 26 de juliol de 1990,
fins a la massacre d'aquest dimarts,
s'han produït més de 100 massacres.
És important recordar:
més de 100 massacres
després de la suposada fi del règim militar
i el començament de la redemocratització.
Segons l'informe Chacinas Policiais (Massacres policials),
elaborat pel Grup d'Estudi sobre Noves Il·legalitats
de la Universitat Federal Fluminense
entre 2007 i 2021,
es van dur a terme 17 929 batudes policials a les faveles
de la regió metropolitana de Rio de Janeiro,
de les quals 593 van acabar en massacres,
amb un total de 2374 morts.
Totes aquestes matances van ser dutes a terme per la policia,
amb l'única diferència que, a la dècada de 1990,
moltes encara estaven vinculades a esquadrons de la mort,
i a partir de la dècada del 2000,
això va començar a succeir de manera més explícita,
a través de batudes policials o operacions de Llei i Ordre (GLO).
A partir del 2010,
s'ha convertit en habitual que les operacions policials es converteixin en massacres,
arribant a ser gairebé sinònims.
La dictadura, que és la dictadura del Capital,
no s'ha acabat.
Continua torturant, violant i assassinant
a les poblacions racialitzades i proletaritzades
que es consideren excedents a la lògica del Capital.
Poblacions excedents que han de ser eliminades,
igual que a Palestina.
La «guerra contra les drogues», la «pacificació»
i la «guerra contra el terrorisme»
no són més que eufemismes per referir-se a l'extermini.
Les accions brutals de la policia no són excepcions.
Tampoc no són el resultat d'una manca de formació.
Al contrari,
la policia està preparada per actuar i eliminar
segons els interessos del capital.
Quan la nostra sang ja no és rendible,
es vessa.
Però el pessimisme mai no ha estat una guia per a cap lluita.
Els residents de les zones afectades,
que van prendre la iniciativa d'anar a la recerca dels cossos
dels seus familiars assassinats
i organitzar protestes,
ens han de servir d'horitzó:
només l'autoorganització popular
i l'autodefensa comunitària
podran posar fi a la dictadura del capital.